Knacka åtta gånger snabbt. Då förstår han att vi kan morse. H-j-ä-l-p.
–Han behöver hjälp! –Kontakt!
/TRE BANKNINGAR/ S.
Vad gör ni här? Skolan är ju stängd.
–George? –Nej: Karl.
Jo, jag vill leta efter min...
Hallå! Hjälp! Hjälp mig! Kom, så ska jag visa! Skynda er!
Följ efter dem. Jag stannar här med George.
Men kom, skynda! Kom! Här inne!
Det fungerar inte! Stäng dörren!
–Vad är det som inte fungerar? –Dörren har gått i baklås.
Men...den har ju gått i baklås!
–Nej! Kjell... –Charlie.
–Har du låst in en tjänsteman? –Tekniskt sett gjorde han det själv.
–Du lurade mig. –Hur får vi upp dörren?
Det kan vi inte! Nyckeln är borta, och det har jag sagt flera...gånger.
Ring en låssmed.
Enligt skolans regler får inte vi släppa in nån obehörig på Spookys.
–Vi kanske kan göra ett undantag? –Absolut, men skulle ni göra det?
Nej. Regler är ju regler.
–Då kommer vi med vatten och mat sen. –Hej då!
–Och släpp inte ut några spöken.
/BANKNINGAR/ Smart tänkt med inspektören.
Tack. – Hej!
–Jag kan meddela att Barbro är okej. –Och George?
Är du okej?
/KNACKNINGAR/
Tack, det är bra. Men dörren är försvunnen. Hur tar jag mig ut?
/BANKNINGAR/
Vi har sprängt dörren.
/BANKNINGAR/
–"Varför då?" –Det undrar vi med.
Ja, men...George är inlåst i spökskogen, kan man säga.
Spökskogen är ett spökvalv, byggt för att hålla Aurora inspärrad–
–och Mortem utelåst. Men Mortem tog sig in, och nu är de båda försvunna.
Varför spärra in George och Barbro?
Om jag vetat att Barbro var där hade jag aldrig sprängt dörren.
När jag kom på idén med spökvalvet, bad jag George och Rufus om hjälp.
Rufus är skolans gamla rektor. Vi gjorde flera dörrar till flera valv.
När vi insåg att spökena skulle kunna ta sig hit, sprängde vi alla dörrar.
Nu spränger vi!
–Korvgubben! –Vad hände med Barbro?
Det var då George och Barbro blev kvar där inne.
Barbro!
Gjorde ni inga nödutgångar?
–Man brukar göra nödutgångar. –Precis.
Inte jag.
Gjorde du nån nödutgång?
Vad är det? Är det Macro? /KNACKNINGAR/
Nej, Rufus gjorde det, tror jag.
Barbro! Barbro!
Vad händer?
Är Barbro okej?
Mjau! Mjau...
/BANKNINGAR/
Barbro är okej. George säger att Rufus kanske gjorde en nödutgång.
Ring Rufus och fråga, då!
–Vi har bara ett litet problem där. –Vad då?
Ja, han är lite... Lite död.
–Va? –Och lite, lite begraven.
Så jag ser ut! Jag får nog gå och byta om, faktiskt–
–så får ni komma på nåt smart så länge.
Ni får slå era kloka huvuden ihop. Ta professor Jupiter till hjälp.
–Varsågod! –Du har ingen nötknäppare?
–Nej, tyvärr. –Vad synd.
Jag gav inspektören lite nötter.
–Vad då? Mina nötter? –Ja.
Varför tog du inte nåt från Charlies matsäck? Tänk på det nästa gång.
Har ni kommit på nåt smart?
Ja, Kj...ell.
Hur dog Rufus? Jag tänkte om han blev ett spöke.
Då hade jag läst om det på spökipedia.
Vi kanske kan lista ut hur han tänkte och i så fall skapade nödutgången.
Jag kände honom inte så bra. Han var rektor-ig.
Blev han inte spöke, kanske han blev zombie. Då kan vi prata med honom.
–Man kan inte prata med zombies. –Och de finns inte.
–Synd. –Nej, zombies äter ju upp ens hjärna.
–Där har vi det! –Ska vi äta hjärnor?
Nej. Dessutom äter inte zombies hjärnor.
–Du sa ju att de inte ens finns. –Nu är det jag som är läraren.
Jag kom på en annan sak. Samlas här.
Det är lektion här. Inte slappa.
Barbro? Var är du?
Det här är inte kul! Kom fram! Barbro!
/MORRANDE/
/PIPANDEN/
Micro! Du skrämde skiten ur mig!
/LÄTEN/
Har du sett en svart katt? Barbro!
Ska jag följa efter dig? Visa vägen!
Det här är egentligen en kurs för niorna–
–men jag ska försöka förklara långsamt.
–Det här...är...Rufus. –Inte SÅ långsamt.
Okej. Rufus var en utomordentligt bra spökjägare–
–men också rektor på Spookys under många år.
Han gillade tydligen att fiska.
Och spela bridge. Det är ett kortspel som gamla människor spelar.
Men kolla tanten på bilden!
Vi räcker upp handen när vi ska säga nånting. Det här är en lektion.
Har man levt ett lyckligt liv, som Rufus, blir man inget spöke.
–Kan vi inte prata med Rufus ande? –Måste man inte ha nån den gillar?
–Annars pratar inte anden med en. –Jo.
–Har ni tjuvkikat i niornas lärobok? –Det här vet väl alla?
–Du räckte inte upp handen. – Kjell. –Charlie.
–Vad är det du vill säga? –Tanten på bilden är ju Vajlet!
–Ja, Vajlet var gift med Rufus. Och? –Vi lockar hit Rufus ande med henne.
Hon tror att jag är terrorist. Vi får hitta nån annan som Rufus gillade.
Eller så lurar vi Rufus ande att tro att han pratar med Vajlet.
Det är ju en lysande idé. Jaha, hur ska vi göra det, då?
Va? Varför ser ni så fnissiga ut?
Vad? /FNISS/
Perfekt!
–Lite likt Vajlet är det. –Tror ni att det här funkar?
–Annars frågar vi den riktiga Vajlet. –Nej! Det funkar. Vi gör ett försök.
Jaha.
–Vi ska ha fingrarna på glaset. –Flera fingrar?
–Nej, ett. –Vilket?
–Jag tror inte det spelar nån roll. –Då tar vi pekfingret. Det är bäst.
Den som haft kontakt med anden i livet påkallar anden.
Har ni haft kontakt med Rufus? Det har jag. Då påkallar jag.
–Ska man blunda? –Ja. Alla blundar.
Rufus.
Rufus?
Rufus.
Rufus?
–Funkar det? –Nej.
Försök låta lite mer som Vajlet och inte som en teaterskådis.
Man behöver inte vara kritisk, man kan säga det snällt också. Men...ja.
Ljusare röst: Rufus, min gullegris.
Det är Vajlet. Jag som kan vara lite dum mot snälla människor–
–och tro att de är terrorister...
Men nu är jag snäll och vill bara prata med dig–
–min älskling.
–Hallå? –Det funkar!
–På med fingrarna på glaset! –Hallå!
Vet du hur man kan ta sig ut ur spökvalvet?
Nej, för dörren har gått i baklås.
–Jag är fast här. –Är du också fast i spökvalvet?
Ja. Kan jag få lite vatten?
–Men professorn! –Vänta, sch! Jag pratar! – Jaha.
Hur ska vi ta oss in i spökvalvet med lite vatten, då?
–Vet du nåt sätt? –Med ett sugrör?
Med ett sugrör! Så klart!
Vi behöver ett sugrör för att ta oss in i valvet.
Fast professor Jupiter, det är inspektören som pratar.
Hallå? Kan jag få lite vatten, snälla?
Jaha. Då får väl nån gå ner med vatten.
–Vi kanske måste fråga Vajlet. –Jag kan inte det.
Ni kan försöka om ni tycker att det är en bra idé. Jag måste byta om.
Vi måste göra seansen hemma hos henne.
Vi säger att vi håller på med ett skolprojekt om gamla rektor Rufus.
Gamla damer brukar gilla presenter. Choklad eller blommor.
Det kan funka.
–Vart ska vi? –Vad gör vi här?
Vad tror ni? Vi säger att det är nötchoklad utan chokladen.
Det kan funka.
–Det är ingen bukett, direkt. –Då får du väl köpa blommor på vägen.
/SKALL/ Tyst, Fiffi! Gå undan.
–Om ni säljer nåt ska jag inget ha. –Vänta!
Vi säljer ingenting. Vi vill prata.
–Om vad? –Din man Rufus. Rektorn på vår skola.
Vi vill prata om honom.
Jag förstod aldrig vad det var för skola, men Rufus tyckte om den.
Han sa att man måste vara astigmatisk.
–Har inte du synfel? –Nej, men Rufus hade.
Vi skriver en uppsats om rektorer på vår skola. Du kan berätta om Rufus.
–Ja, javisst. Vad vill ni höra? –Allt.
–Vill ni ha saft och bullar? –JA!
–Tack så mycket! –Varsågod.
Tack så mycket!
–Akta vasen, bara. /KRAS/ –Förlåt!
Hallå?
–Hej. –Har du läppstift på dig?
Öh...kanske.
Jag tänkte säga att barnen har gått till tant Vajlet–
–för att övertyga henne om att ha en seans.
Sånt får bara niondeklassare hålla på med.
Men vi måste försöka få tag på Rufus. Annars kanske vi aldrig får reda på–
–om det finns en nödutgång ur spökskogen. Och vi vill ju se Barbro.
Ja, jo...då är det okej.
Bra. Hur går det?
George verkar ha gått i väg, och jag kan inte höra Barbro längre.
–Jag kan...hjälpa dig. –Ja, tack.
Ska du visa mig var Barbro är? Där?
Ska vi dit?
Oj. Är det där Barbro är?
Okej. Du får följa med in om du vill.
Är du rädd? Jag kommer att gå in i alla fall.
Okej, hej då.
Barbro?
Barbro? Kiss, kiss.
Kiss, kiss, kiss, kiss, kiss. Dumma kisse, var är du?
Barbro?
Spökägg. /VRÅL/
Ut!
Jag måste varna Spookys! /VRÅL/
A... /EKO I HÖRLURARNA/
–Har du hört nåt? –Nej. Ingenting.
Nej: Har du hört nåt från barnen?
–Är barnen i spökskogen? –Nej.
Har du hört nåt från barnen? Seansen.
Jaha. Jag ska...
Nej, nu har jag telefonen i labbet.
Jag ska kolla om de har hört av sig.
Han flyr!
Ha, ha!
Hallå? Svara, då! Hallå?
/BANKNINGAR/
Textning: Jussi Walles Svensk Medietext för SVT